Jeg voksede op i Mississippi.
I mit kvarter var vi alle sorte.
Jeg så ikke utilslørede tegn på raceadskillelse i min dagligdag,
men det var en anden historie, når jeg tog til centrum.
Der kører ikke busser her længere.
Men da jeg var dreng,
måtte jeg kun bruge én af de døre.
Der stod "Hvide" på den ene og "Farvede" på den anden.
Når du som barn,
mødes med et onde som racisme,
er din første reaktion forvirring.
Hvorfor eksisterer den?
Hvor kommer den fra?
På trods af al vores kapacitet til at gøre godt,
har trangen til at gøre ondt plaget menneskehedens historie.
Hvis du tror, vi lever i en verden under guddommelig kontrol,
hvorfor eksisterer ondskab så overhovedet?
Så jeg tager på en rejse
for at forsøge at forstå, hvorfor ondskab eksisterer.
Jeg ved, hvad du gjorde. Men kan du fortælle mig hvorfor?
For at finde ud af, hvordan den invaderer vores liv.
Folk som tror, de er besat
af en ond ånd, kan komme her.
Hvordan ondskaben først stjal vores hjerter.
Hvis du lyver eller gør noget ondt...
bliver dit hjerte tungt, og med et tungt hjerte,
kommer du ikke i himlen.
Og jeg vil se, hvordan religion lærer os at bekæmpe djævlen.
Du har to mentaliteter. En er god og den anden ond.
For at omdanne mørket...
Jeg gjorde nogen frygtelige ting.
...til lys.
Du repræsenterer verdens håb.
HVORFOR EKSISTERER ONDSKAB?
For at forstå, hvorfor ondskab eksisterer,
må vi finde ud af, hvor den stammer fra.
Nogen trosretninger opfatter den som en usynlig magt, der gennemstrømmer verden.
Dæmoner der lurer i mørket.
For kristendommen kunne den være selveste djævlen.
Eller er ondskab noget, som kommer fra vores indre?
Så jeg er på vej til et stærkt bevogtet fængsel
for at møde en mand, man kunne betegne som ondskaben selv.
Kent, har du nogensinde stået ansigt til ansigt med ondskaben?
Jeg har mødt mennesker, som har gjort meget slemme ting.
Neuroforsker, dr. Kent Kiehl,
prøver at sætte fingeren på ondskabens udspring,
inden i hjernerne på psykopatiske mordere.
Jeg ønskede at forstå, hvorfor folk gør virkelig onde ting.
Og hvordan man kan være medvirkende til at forebygge dem en dag.
Tak.
Jeg er på vej til at møde en af dr. Kiehls mest berygtede patienter.
Han sidder på livstid her.
Hans advokat fortalte mig, at han har voldtaget flere end to dusin kvinder,
og myrdet tre.
Han har været i fængsel, næsten siden han var teenager,
med undtagelse af et par korte perioder, hvor han, når han blev løsladt,
ville vende tilbage til sin sædvanlige adfærd med voldtægt,
som til slut udviklede sig til mord.
Tilstod han?
Han tilstod dem alle.
Jeg viser jer ikke hans ansigt,
for jeg ønsker ikke at gøre manden, som begik
disse ugerninger, mere kendt.
Men jeg vil vide, hvad får en til at gøre, hvad han gjorde.
- Ved du, hvem jeg er? - Ja.
Jeg ved, hvad du gjorde.
Mit spørgsmål er, kan du fortælle mig hvorfor?
Det var en pludselig indskydelse.
Hver gang?
Jeg havde ikke planer om at gå ud og kidnappe nogen.
Begå noget seksuelt overgreb på nogen.
Jeg følte en trang, en impuls,
og jeg var ikke i stand til at forhindre mig selv
i at handle ud fra impulsen.
Lad mig spørge dig, hvor gammel du var, da du startede?
Da jeg var 21 eller 22.
Jeg ledte efter noget, jeg kunne stjæle,
og fik øje på en skolelærer,
der var blevet sent på jobbet,
så jeg besluttede at røve hende, kidnappe hende og voldtage hende.
Jeg kørte bare ind på en tilkørselsvej og hun forsvarede sig,
undslap gennem døren,
og jeg vendte bare rundt
og stak af.
Hvornår dræbte du første gang?
Da jeg var næsten 27.
Jeg gik ud for at begå røveri...
...og så skete forbrydelsen.
Kidnappet, voldtaget og myrdet?
Ja.
Jeg leder efter det rette ord.
Det er ikke skyld, det er anger. Anger.
Har du nogensinde oplevet det?
Jeg opfatter ikke følelser som andre mennesker.
Jeg føler ikke.
Der var ingen, anger.
Jeg tror ikke, jeg er skruet sammen som andre mennesker.
- Nå, Kent. - Ja.
Kaldes det psykopatisk?
I psykiatri har vi en måde at bedømme
det vi kalder psykopati eller psykopatisk personlighedsforstyrrelse,
og manglen på empati, impulskontrol,
den dårlige planlægning. Han ligger på den 99. percentil.
Hvad gør en person ond?
Kent har scannet hjernen på 800 psykopatiske forbrydere.
Fangen her er det mest ekstreme tilfælde, han nogensinde har set.
Det her er en sædvanlig MR-scanning.
Alt ser ganske normalt ud, når man kører igennem MR-scanningen.
Men det vi gjorde, er at vurdere omfanget af alle de forskellige områder
i hans hjerne, og prøve at forstå, hvor kompakte de er?
Med andre ord, hvor stærke de er?
Området ved det præfrontale cortex
er yderst vigtigt, hvad angår dannelse af personlighed,
impulskontrol og adfærdsjustering.
De tre søjler, som jeg viser her, er den gennemsnitlige indsatte,
den anden her i den røde søjle, er individer, som vi kalder psykopater,
og det kan du se, han er, han er ekstremt reduceret.
Han har rent faktisk en anderledes hjerne.
Så han ligger virkelig i den 99. percentil.
Han er faktisk en ud af en million.
En ud af en million?
Han er meget sjælden.
Du har siddet i fængsel i cirka 30 år nu?
Jep. Lang tid.
Hvad hvis jeg sagde, jeg har en måde til at få dig ud.
Ville du gerne væk herfra?
Jeg ville gerne ud, men siden jeg begik de forbrydelser,
har jeg stadig den der...
- Impuls. - Evne.
Samfundet ville ikke være sikkert.
Jeg har ikke samme kontrol som dig,
eller som andre mennesker.
Det her er en ond mand.
Selveste ondskaben.
Neurovidenskabsmænd siger, hans adfærd skyldes
defekte neurale forbindelser.
Men spørgsmålet er, hvis det er sandt,
har han så ikke stadig et valg?
Kan han vælge ikke at begå en grufuld forbrydelse?
Psykopater er det ekstreme i menneskelig adfærd.
Men vi stilles alle over for valget mellem at gøre godt eller ondt.
Og vi har kæmpet imod den trang i tusindvis af år.
Jeg er taget til Luxor, hovedstad i det gamle Ægypten.
Ægyptologen Salima Ikram vil vise mig
en af de ældste afbildninger af vores kamp
om valget mellem godt og ondt.
Så, lige herovre?
Ja.
Hele østsiden hen til den del på den anden side af Nilen,
øst for Nilen, var altid de levendes land.
Og herovre,
har man de dødes land, mod vest.
Bogstaveligt talt. Alle de der er gravkamre.
Jep. De er alle gravkamre,
og jeg vil navnlig vise dig en af dem.
Her ligger adelens gravkamre,
lige omkring hjørnet fra Kongernes dal,
hvor Tut-ankh-Amon blev begravet for over tretusind år siden.
Her er Mennas gravkammer.
Menna.
Så er vi her.
Se lige der!
Der er han.
Det der er Menna, derovre,
og han var skribent for guden Amon,
og overså landende tilhørende guden Amon,
og herovre kan du også se den store høst, som han står og betragter.
Det er fantastisk.
De høster hvede.
Kunstværket her er 3.500 år gammelt?
Jep. 1370 før Kristi fødsel.
Og det er ikke blevet restaureret.
De der er hans skribenter.
- De der er hans... - Han overser skribenterne.
Præcis.
Når jeg er tilbage i USA, vil jeg være ekspert i hieroglyffer.
Det er du nemlig.
Nu skal du se noget interessant,
hvad angår Mennas rejse til det hinsides.
Mennas gravkammer indeholder et bemærkelsesværdigt indslag,
som Salima fortæller mig, jeg absolut må se.
En scene, hvor Menna bedømmes ud fra balancen mellem
sine gode og onde bedrifter.
Alt der her er begravelsesoptoget.
Du kan se, de bringer hans kiste her.
Det her er hans kiste?
Det er hans kiste.
Og så bringes han her, til sidst,
foran guden Osiris.
Det her er Menna.
Og her har du så en total nytænkning.
Det er faktisk første gang, vi har set det i et privat gravkammer.
Og det her er scenen, hvor de vejer hjertet.
Og her bedømmes han
for at se, om han var god eller ond.
Foran Osiris,
underverdenens gud, vejes Mennas hjerte mod
sandhedens gudinde, Maat.
Men Thoth, hendes mand, skriver bedømmelsen ned.
Så det er næsten som hans CV.
Forstået.
CV!
Så, hvis du lyver eller stjæler eller snyder,
eller gør nogen form for ugerninger, går det hele ud på,
det afspejler dit hjerte.
Det vejer alt sammen på dit hjerte, dit hjerte bliver tungt...
- Mit hjerte er tungt. - Ja.
Og du kommer ikke i himlen med et tungt hjerte.
Netop. Han vil stort set ikke kunne lette.
Godt formuleret!
Så i denne afbildning er hans hjerte rent faktisk balanceret,
- Ikke sandt? - Nemlig.
Så han er i orden.
- Helt i orden. - Okay.
Klar til at træde ind i det hinsidige.
Man skulle på en eller anden måde tro,
det var starten
for den jødisk-kristne etik fra den gang
hvad angår godt og ondt.
Jeg tror, den moderne religion hovedsageligt stammer fra
denne opfattelse af moralitet,
og at alt det onde, du gør, afspejles og kan bedømmes på en eller anden måde.
Det ægyptiske folk var meget prosaisk.
De mente, man kan bedømme den efter hjertet.
Men selv nu kan man sige,
hans hjerte er rent, betyder det, han er et godt menneske.
Ja. Netop.
I de følgende århundreder efter Mennas død,
spredtes ideen om evigheden som belønning for at forsage ondskab,
gennem det ægyptiske samfund.
Og derfra har det muligvis forplantet sig til jødedommen,
kristendom og islam.
Vejningen af hjertet antager, at frygten for konsekvenserne
er det eneste, som holder os på rette vej.
Og det får mig til at undre mig over, om vi ifølge sagens natur er gode
eller onde?
Dette spørgsmål ligger nemlig til grund for den kristne tro.
Kirkens tidlige ledere sporer vores tendens til at synde
tilbage til Adam og Eva, som spiste den forbudte frugt,
den oprindelige synd.
Jeg er kommet for at møde baptistpræst og teolog, Kutter Callaway
og høre, om arvesynden betyder, vi alle inderst inde er onde.
Hej. Rart at møde dig.
Tak.
- Sæt dig ned. - Tak skal du have.
Hvad læser du?
De første kapitler i Første Mosebog.
Det er præcis det, jeg gerne vil snakke om,
og det, jeg gerne vil snakke om,
er synd.
Hvad er den oprindelige synd?
Tja, det er et godt spørgsmål.
Den kristne tradition opfandt faktisk den oprindelige synd.
En grundlæggende trang, som vi alle har,
som er en meget basal menneskelig trang eller impuls.
Fordi Adam syndede,
blev den oprindelige synd videreført fra en generation til den næste,
videreført generation efter generation efter generation.
Jeg har for nyligt tilbragt lidt tid
med en person, som man kunne sige, var indbegrebet af...
...ondskab. Jeg havde behov for at sige: "Hvorfor gjorde du de ting?"
Og han ville svare: "Jeg havde blot lyst til det,
og derudover, ved jeg det ikke."
Det er medfødt ondskab, er det ikke?
Det du så, kunne du kalde det noget dæmonisk.
Det her er dæmonisk.
Det er dæmonisk.
Men jeg tror, det er vigtigt, vi erkender,
der findes en lille smule af ham i os alle.
Der findes noget medfødt i os, som lader til at
svaje mod død og vold.
Findes djævlen? Eller er det blot en metafor?
Det er en metafor, og samtidig eksisterer djævlen faktisk.
Der findes mange forskellige former,
djævle med høtyve til gobliner og onde ånder osv.
I det nye testamente oplever du endda, at Jesus interagerer med Satan,
og dog på samme tid, hører du om Jesus, som taler med en af sine disciple,
og på et tidspunkt siger han: "Vig bag mig, Satan."
Så det lader til, selv Jesus er oppe imod både en...
En reel tilstedeværelse, som vi kan sige, en personificeret ondskab,
og samtidig, at vi kan være sataniske, dæmoniske,
i vores egen lyst til at vende os bort fra Guds ønsker.
Vi er født med evnen til ondskab inden i os.
De fleste af os kæmper hele livet for at modstå fristelsen til at gøre ondt.
Men der kunne være en anden kilde til ondskab i vores liv,
de mennesker, der bragte os ind i denne verden.
Min far var alkoholiker.
Hvad enten de er levende eller døde.
Hvorfor eksisterer ondskaben i verden?
Er det fordi, vi alle har ondskab i os,
eller kommer den fra et andet sted?
Jeg er i Indien for at forstå, hvad hinduer mener, er kilden til ondskab:
deres forfædres ulykkelige sjæle:
Jeg er i byen Varanasi for at besøge templet Pishach Mochan,
hvor der udføres eksorcismer dagen lang.
Min guide, som bor og underviser i Varanasi,
VA Vidya, introducerer mig for hovedpræsten,
og for at se goblinen, eller Pischach,
som efter sigende bor her.
Så der er goblinen, i 15 år,
gik han blot rundt med smerter, så han bad langt om længe til Shiva,
Hinduernes mægtige gud, Shiva,
underkaster goblinen for et ritual, som ender med et dyp i en dam i nærheden.
Det helbreder ham øjeblikkeligt for hans lidelse.
Som modydelse giver Shiva goblinen ordre om
at beskytte folk i nærheden af dammen fra andre onde ånder.
Shiva spørger så: "Ok, du er helbredt",
så du skal hjælpe alle de folk, der lider af at være besat af ondskab."
Så han er en venligsindet goblin.
Ja. Han er venligsindet.
Dammen her er nu blevet til et helbredende sted.
Et tilflugtssted for folk, som føler deres liv er plaget
af en ond tilstedeværelse.
Kig engang på vandet.
Det er brakvand, men folk tror, der er noget, der...
"Brakvand"? Er det, hvad man kalder det?
Du ved, man typisk siger,
vand renser alt.
Ok. Den hopper jeg på.
Hinduer tror, når nogens død er traumatisk eller ulykkelig,
bliver deres sjæl vred,
og hjemsøger deres børn eller andre slægtninge.
Det kan være årsag til mentale eller fysiske lidelser,
endda økonomiske problemer.
Imidlertid kan de korrekte ritualer,
sætte den ulykkelige sjæl fri, og befri de levende.
Hvad sker der derovre?
Det er åndemaneren. Han forbereder...
- Udfører han eksorcisme? - Ja.
Deres samtale, ingen forstår den. Den foregår på et...
Taler de i tunger?
Han taler i tunger, ja.
Og så svarer patienten, enten ved at råbe eller svare i tunger.
Eller de får krampeanfald.
Og endelig tror de så, den er blevet sat fri.
De fleste folk, som kommer her,
har ikke brug for en komplet eksorcisme som manden her.
Familien Shukla er typiske kunder.
De har pengeproblemer,
og er bange for, det skyldes deres forfædres ånder.
Det her er et afskedsritual for den ånd, der vandrer rundt.
Hvad giver dig indtrykket af,
hvad får en til at tænke,
"Mine forældre har ikke fundet fred?"
Jeg tror, der er personlige bekymringer.
Hvis noget foruroliger dem,
når der er pengeproblemrer i familien,
og tilbagevendende sygdom, mareridt.
Så forbindes alt med den pågældende djævlebesættelse.
For at gøre deres forfædres ånder glade,
skal familien tilberede et godt måltid for dem,
et som velsignes af præsten.
De ofrer honning, renset smør,
banan, frugter og hele molevitten.
Og det ofres til en død sjæl,
som vil spise maden, så det er et særligt måltid.
Efter modtagelsen af al maden, ofrer de en lampe,
og en paraply, og et par sko.
Så her behandles alle de afdøde som rigtige mennesker.
- Ånden? - Er velkommen...
Ja. Ånden behandles som et levende menneske.
Forfædrene modtager det, de har brug for til deres rejse i det hinsidige.
Efter Shuklas-familien ofrer maden til den hellige dam,
og hamrer en mønt fast i dette hellige træ...
bliver deres forfædres ulykkelige sjæle sat fri,
og ondskabens skygge løftes.
I kristendommen har man djævlen, og man har Gud.
Man har godt, man har ondt.
Det lader ikke til at være det samme i hinduisme.
I hinduisme findes der ikke opsplitning mellem godt og ondt.
Den samme person kan være god og ond.
I et tempel som det her, bliver selv det onde
behandlet med stor respekt, og med stor omsorg.
Det er yderst interessant.
Et meget interessant koncept.
For jeg tror, det ligesom giver os friheden til at være bedre.
Der findes altid håb, i sidste ende.
Håbet om, selv ondskaben kan sættes fri.
Og ondskab kan renses, som at tage et bad i dammen.
Jeg har iagttaget menneskerne i templerne her.
Menneskeskarer som foretager det ene ritual efter det andet,
og forsøger at bevare deres forfædres gunst.
Men sagen er, ondskab ikke afvises med foragt.
Ondskab opfattes som en ånd, der har brug for hjælp.
Som blot har behov for at finde fred.
Fedt nok.
Hinduer ønsker at lede ondskab til at blive godt.
Den ide danner også grundlaget for en anden trosretning.
En af de ældste og mest indflydelsesrige religioner i verden.
Men en som de fleste af os aldrig har hørt om.
Den kaldes Zarathustrisme.
Jeg er taget til Orange County i Californien
for at møde præsidenten af templet her, Arman Ariane.
Velkommen til Californiens zarathustriske center.
Tak skal du have.
Zarathustrisme kom til for 3.500 år siden,
i oldtidens Iran.
Trosretningens centrale symbol er ild.
I dag findes der kun ganske få tilhængere af Zarathustra i verden,
de fleste i Indien og Iran.
Men enkelte bor her i Californien.
Det her er ildtemplet.
Brænder ilden her altid?
Det er et symbol på zarathustrisme.
Ilden slukkes aldrig.
Den repræsenterer indsigt.
Jo mere du ved om vores verden,
jo mere ved du om fremtiden, des bedre beslutninger kan du træffe.
Det er lidt som at gå rundt med en lommelygte i hånden.
Ja. Jo stærkere lyset i dit liv er.
Netop.
Hvad har det at gøre med den zarathustriske tro
med adskillelsen af godt og ondt?
I Zarathustras åndsretning har man to mentaliteter,
som i Vesten blev oversat til ånder.
En er god, og en er ond.
Det er principper, det er en væremåde.
Så det zarathustriske motto
er "gode tanker, gode ord og gode gerninger."
Zarathustrisme er en religion, som fokuserer på at besejre ondskab.
Zarathustriske præster er iført rene hvide kapper.
Der, som deres hellige flamme, repræsenterer indsigt,
stien væk fra ondskab.
Bønnerne foregår stadig på det antikke iranske sprog, Avestan,
der blev talt af grundlæggeren, Zarathustra.
Professor i religion, Gregory Riley,
har studeret, hvordan zarathustrisk tro gav form til jødedommen og kristendommen
og hvordan de fremkaldte ideen om djævlen.
Zarathustrisme ligger forud for de abrahamiske religioner.
Det er korrekt. Ja.
Zarathustra hævdede, at for at bekæmpe verdens ondskab,
ville vi blive tvunget til at kæmpe en altødelæggende kamp.
Og Gud og djævlen vil bekæmpe hinanden.
Det er det nye testamente, det findes da ikke i zarathustrianismen.
Jo, det er zarathustrianisme. Ja.
Og du kan se at i langt de fleste diverse religioner, findes djævlen ikke.
Israelitterne levede uden en djævel,
indtil de fandt til Babylon.
Jøderne mødte zarathustrianismen,
og begyndte at assimilere opfattelser.
De vender tilbage, og djævlen begynder at optræde i jødiske litteratur,
opfattelserne om, djævlen er årsagen til ondskaben.
Og de ting begynder at gøre indtryk på folk.
Så når vi når frem til Jesus' oprindelse,
har de faktisk skabt et navn for djævlen, Beelzebub,
- hvis du har hørt om det. - Det har jeg.
- Han har et par stykker. - Ja.
Jesus' store konkurrent i Det Nye Testamentes forkyndelser.
Det er en ny opfattelse.
Netop. Jøderne gør den til deres egen.
De kristne gør den til deres egen.
Islam gør den til deres egen.
Men præcis som ideen om djævlen i kristendommen
udviklede sig fra ældgamle anskuelser,
har den moderne zarathustrianisme også udviklet sig.
For mange tilhængere af Zarathustra er djævlen ikke længere dæmonisk.
Det er en intern kombattant.
Kampen mellem godt og ondt er en, der finder sted i sindet.
Så det zarathustriske motto
er "Gode tanker, gode ord og gode gerninger,"
og den rækkefølge er meget vigtig,
for du starter med en tanke,
du drøfter den med en mentor, inden du skrider til handling.
På den måde undgår du at få problemer.
Og Satan findes ikke.
Der findes ingen djævel. Noget udefra der påvirker os.
Netop.
Hvilket betyder,
at Gud lever i os alle.
Os alle sammen.
Den zarathustriske åndsretning er ikke noget fra fortiden eller fremtiden,
men det, vi kan gøre lige nu.
Verdens problemer skabes af mennesker.
Og de skal som følge løses af mennesker.
Det kan de. Det skal de.
At skyde skylden på en overjordisk kraft
- er ikke en zarathustrisk opfattelse. - Jeg er med.
Tilhængere af Zarathustra tror, godt og ondt eksisterer i os alle,
og vi skal træffe et definitivt valg.
Vi skal alle
befri os selv fra ondskaben, hver dag,
ved at gøre godt.
Gøre det rigtige.
At befri verden for ondskab,
er ikke en opgave for messiasser, konger, eller profeter.
Det ansvar tilfalder hver eneste af os.
Om vi er skrædder, slagter,
sælger, skuespiller,
lige meget, hvem vi er.
Det kan jeg godt lide.
Men er det muligt at besejre ondskab uden truslen fra en reel djævel?
Uden truslen om evig straf?
I New Zealand er psykolog Jesse Bering af den opfattelse
vi har brug for overjordiske væsener til at holde os på rette spor.
Er I klar til at lege en leg?
Jesse udarbejdede et eksperiment for at afprøve den teori.
Ok, I skal samle jer i en rundkreds,
og sidde her foran mig, og så forklarer jeg jer reglerne.
Kan I se klisterbåndet her?
Den første regel er, I må ikke træde over linjen.
Den anden regel er, I skal kaste
med ryggen mod dartskiven.
Så I kan prøve at gøre sådan her og gøre jeres bedste.
Er I med?
Det er slet ikke nemt, vel?
I skal spille en ad gangen,
og den person, som får flest points på dartskiven,
vinder en meget speciel præmie, når dagen er slut.
Vi ses om lidt.
Jesse bruger skjulte kameraer til at se, om børnene snyder.
Her har vi en lille dreng, og man kan næsten se
hvordan han vrider hjernen.
Lad os se, om han gør det.
Man kan næppe bebrejde en seksårig for at gøre det der.
Han vil så gerne vinde præmien og tror, han kan slippe af sted med det.
Og det er en normal reaktion fra et barn.
Den lille pige der, se hende, hun går lige hen over linjen
Og placerer adskillige bolde på selve skiven,
og hun kontrollerer nu for at se, om nogen faktisk
holder øje med hende eller kan se, hvad hun lige har gjort.
De tror, de er alene i rummet,
og hvorfor ikke snyde, hvis man kan slippe af sted med det,
og ingen kigger?
Men hvad nu, hvis nogen så på?
Jesse foretager præcis samme eksperiment på en ny gruppe med børn,
og et usynligt overnaturligt væsen.
Før vi går i gang vil jeg gerne præsentere jer
for en, der er meget speciel,
som befinder sig i rummet med os lige nu.
Hun hedder prinsesse Alice.
Har nogen af jer hørt om prinsesse Alice før?
Hun er en meget venlig magisk prinsesse,
hun har en meget speciel evne.
Hun kan gøre sig selv usynlig.
Prinsesse Alice sidder i den stol lige nu.
I skal gå ovenpå lige nu,
og så henter vi jer en efter en for at lege legen.
Når børnene tror, de iagttages af en usynlig prinsesse,
ser Jesse noget helt bemærkelsesværdigt.
Den lille pige der, hun har opført sig pænt indtil nu.
Helt klart ikke interesseret i at bryde reglerne.
Her har vi en lille pige, som faktisk berører stolen
for at se, om hun kan mærke, om prinsesse Alice sidder der.
Prinsesse Alice?
Hun siger prinsesse Alice, så hun snyder helt klart ikke her.
Det er troens magt, ikke?
At børnene her aldrig har hørt om hende før,
men lige pludselig bliver hun til virkelighed for dem.
Jesses resultater er altid de samme.
Det vi har set, efter at have testet hundredvis af børn med undersøgelsen,
er at børnene, som får at vide, prinsesse Alice er i rummet med dem,
er betydelig mindre tilbøjelige til at snyde, når de efterlades for dem selv.
Hun opnår det samme, som
enhver overnaturlig kraft eller gud ville opnå i et givet samfund.
Hun iagttager dem, interesserer sig for deres sociale adfærd,
og endelig er den uudtalte formodning, hun på en eller anden måde
vil skride ind, hvis de bryder en af reglerne.
Jesses forskning antager, vi har brug for at tro,
vi iagttages for at modvirke egoistisk adfærd
for at holde ondskaben i skak.
Så standard-spørgsmålet er,
ville du røve en bank, hvis du troede,
ingen havde nogen som helst mulighed for at vide, du havde gjort det?
Og jeg tror, hvis vi er ærlige over for os selv,
ville mange af os faktisk gå derind og tage alle pengene.
En altseende, alvidende, almægtig interventionistisk moralsk guddom,
som hjælper med at styre mennesker i retning mod god adfærd.
Himlens belønning
og truslen om evig straf i helvede,
holder os på rette spor.
Men hvad med dem, som har føjet sig for ondskaben?
Kan tro lede os til forløsning?
Eller er vi mærket af det onde for evigt?
Jeg rejser rundt i verden
for at finde ud af, hvorfor folk tror, ondskab eksisterer.
Kristne, jøder og muslimer tror, det er en del af menneskets tilstand
at blive fristet til at gøre ondt.
Mange trosretninger opfordrer os til at bekæmpe fristelse.
At sætte det fælles bedste foran vores egne interesser.
Men kan vi virkelig selv skaffe os af med ondskab?
I Sarnath, Indien,
ser jeg, hvordan tibetanske buddhister renser sig selv for onde tanker.
Munkene her i Vajra Vidya-klosteret
udfører daglige messe-ritualer.
Musikken bringer dem i en meditativ sindstilstand.
Buddhister tror, trangen til at gøre ondt,
stammer fra vores uvidenhed om, hvordan vores hjerner fungerer.
Ritualet hjælper de unge munke med at finde kilden til de onde tanker,
så de kan forstå årsagen bag dem og overkomme dem.
Men ikke alle ønsker at bekæmpe sine indre dæmoner.
Der findes mange, som lader til at være fast besluttede på at gøre ondt.
Findes der nogen måde til at ændre deres sind?
Jeg har spurgt Kent Kiehl,
neuroforskeren, som studerer psykopater om at møde mig igen.
Jeg vil vide, om hans hjernescanninger giver os en måde til at bekæmpe ondskab.
Vi accepterer altid ondskab for det, det er.
Der er bare ikke noget, vi kan gøre ved det.
Men kan hjernescanningerne måske bruges til at stoppe
nogen unge mennesker, inden de går i gang?
Det tror jeg godt, de kan.
Når vi opnår en forståelse af de systemer i hjernen,
som er anderledes i folk, der begår disse alvorlige forbrydelser,
giver det os en mulighed for at prøve at udvikle en behandling.
Hvis jeg for eksempel kommer til skade med min arm, og musklen her svækkes,
præcis som visse områder af hjernen svækkes,
er jeg muligvis i stand til at udvikle et behandlingsprogram,
som afhjælper den svækkelse og helbreder den.
I hvilken aldersgruppe tror du, som en ekspert,
man skal begynde at lede?
Efter skyderiet på folkeskolen i Sandy Hook i USA,
blev vi bedt af forældrene,
som mistede deres børn, om at lave den undersøgelse...
...for at sammenligne hjernerne...
...på børn som vi har undersøgt og som har dræbt andre...
...med børn som ikke har.
Og da vi lavede den analyse,
var jeg ikke sikker på, vi ville opdage noget anderledes,
men det gjorde vi faktisk.
Visse områder i temporallapperne, i hjernens følelsesbetingede områder,
var underudviklede, de havde ikke undergået en normal udvikling.
Når du siger børn, hvad taler du så om?
- Taler du om... - 14, 15, 16. Ja.
Så det er de børn, vi arbejdede med.
Desværre havde de børn dræbt cirka 16 personer.
I Neurovidenskaben i dag mener vi at man i 10, 11, 12-års alderen
kan finde frem til børn med problemer, og behandle dem separat,
og ikke som børn, som blot er uregerlige og vil vokse sig fra det.
Hvis du var en dommer, og du gerne ville vide,
om det var et barn med høj risiko eller lav risiko,
kan vi sige, det er et barn med høj risiko.
Vi har nu et redskab, som kan hjælpe os med at forstå,
eller kan hjælpe med at forudsige de værste ting, vi alle ønsker
at forebygge, et mord, et dødsfald.
Det vi rigtig gerne vil, er at blive bedre til at forudsige,
og det vil så hjælpe os med at blive bedre og bedre til at forebygge.
Videnskaben kan måske identificere dem, der har onde tilbøjeligheder.
Men hvordan vender du ryggen til et liv fyldt med ondskab?
Jeg er taget til Los Angeles for at møde en mand,
som slettede alle spor af ondskab fra sit liv.
Ok, makker, du er færdig.
Jeg leder efter Brian, Brian Widner.
Morgan Freeman.
Brian Widner. Hvordan har du det?
Jeg har det godt. Meget godt.
- Hvordan har du det? - Jeg har det fint, tak.
Fortæl mig lidt om dig selv. Jeg har hørt grusomme ting.
Tja, jeg var en nynazistisk skinhead i 16 år.
En nynazistisk skinhead.
Ja. Jeg var medlem af adskillige grupper med skinheads.
Jeg var enforcer i en, gjorde nogen utroligt grimme ting
til mange uskyldige mennesker.
Jeg var et ondt menneske.
Jeg ville gøre verden ondt.
Det var det eneste, jeg tænkte på.
Jeg var... jeg havde bare en lyst til at tilintetgøre alt og alle.
Det var min største motivation.
Hvorfor endte du på gaden,
og hvorfor befandt du dig på gaden?
Jeg blev venner med en bande, det var stort set det, der skete.
Jeg kom i skidt selskab.
IKKE FLERE AMERIKANSKE PENGE TIL ISRAEL
Jeg var 14 år gammel, og strejfede om på gaderne,
fyrene gav mig et sted at bo, de købte øl til mig,
fik mig til at føle mig accepteret og værdsat.
Og efter mit tiende år, gik det op for mig,
det her er en underkultur af degenererede individer.
Jeg indså, jeg ikke var bedre end andre.
Jeg var faktisk en ringere form for menneskelighed, er du med?
Ok. Nu er vi nået til ti år, hvor du rendte rundt
med de her folk, og du fik...
En åbenbaring.
Fortæl mig lidt om det.
Nogle virkelig magiske ting skete pludselig uden varsel.
Som hvad?
Jeg var til en skinhead-koncert i 2005,
og mødte en kvinde der.
Og i januar 2006 blev vi gift.
I februar var hun gravid.
Jeg var tvunget til at kaste et blik på det, jeg gjorde med mit liv.
Jeg skulle til at bringe et barn ind i denne verden.
Og jeg fortalte dem, jeg ikke kunne være med mere.
Jeg havde fået nok. Jeg skulle tage mig af min søn.
Så i løbet af den periode foretog jeg en ændring inden i mig selv.
Jeg blev faktisk også nødt til at foretage en fysisk ændring udadtil.
- Hvordan det? - Lad mig vise dig det.
Jeg plejede at se sådan her ud.
Min hals helt tatoveret,
mit ansigt var helt tatoveret.
Jeg så stadig sådan ud. Jeg kunne ikke løbe fra den, jeg var udadtil,
selv om jeg allerede havde ændret mig inden i.
Jeg kom i kontakt med Southern Poverty Law Center.
De arrangerede det faktisk for mig,
så jeg fik mulighed for at få fjernet tatoveringerne fra mit ansigt.
Tja, nu du siger det, kan jeg se enkelte
tegn på ar, der,
det virker mere som om du måske har været oppe at slås en gang,
og det er helet igen.
Det ser ud som om, du har fået det hele fjernet.
Hvor lang tid tog det?
Det tog cirka to og et halvt år.
Det var 25, 26 behandlinger, eller noget lignende.
Hver anden uge fik jeg laserbehandling.
Det var skrækkeligt, enormt pinefuldt.
Mit ansigt var altid svulmet op. Jeg lignede elefantmanden.
Det var, det var en slem periode.
Og her er et billede af mig mens det stod på.
Det ser ud som om, du har fået en på øjet.
Ja. Jeg ligner en elendig bokser.
Lidt som at betale for ens fejltagelser.
Jeg opfattede det helt sikkert som en bod, det gjorde jeg faktisk.
Jeg tog smerten som en påmindelse om, jeg havde forårsaget tilstrækkeligt,
så det var kun fair, at jeg fik lidt også.
Kan du beskrive for mig din følelse
af dig selv den gang, med hensyn til ondskab?
Hvis jeg ser tilbage, følte jeg slet ikke samvittighedsnag.
Jeg var på grænsen til sociopat. Jeg var følelseskold.
Jeg ville gøre verden ondt.
Da jeg gennemgik fjernelsen af tatoveringerne, fandt jeg Gud.
Inden det var jeg en hedning, og mit liv var altid mørkt.
Jag kan bedst beskrive det med, jeg altid havde en tomhed i sjælen.
Jeg ved ikke om det er det rigtige navn eller om det faktisk er jødisk-kristent.
Der findes en guddommelig eksistens, og den har vist sig for mig.
Det hjalp mig med at indse, der er godt og ondt i os alle.
Og mit mål er stort set nu, jeg blot vil forlade verden her
et bedre sted, end da jeg kom ind i den, forstår du?
Blot prøve at være et godt menneske.
Det er det eneste, jeg kan gøre, og jeg håber, det er nok.
Vi har nogle gange
tanker om, at ondskab eksisterer, og der ikke findes noget håb.
Men du repræsenterer verdens håb.
Den forvandling, den der totale forvandling,
som du selv foretog.
Helt sikkert.
Og at du er i stand til at
at ændre dig så radikalt på den måde,
er meget, meget opmuntrende.
Det er en ære for mig at tale med dig.
Tusind tak.
Jeg må fortælle dig noget, jeg har lagt mærke til.
Du er en flot fyr.
Tak skal du have! Og det er du forresten også!
De udvendige pletter fra Brians fortid er blevet slettet.
Men jeg er imponeret over den forbløffende forandring
i hans to liv, på indersiden.
Der var ondskab i hans hjerte.
Hans egen tilståelse.
Dyb og uden samvittighedskvaler.
Men han siger, hans søns fødsel
og en spirende tro på Gud er, hvad rensede ham for ondskaben.
Hvis Brian kan gøre det,
giver det os håb om, folk kan ændre sig.
Ondskaben kan holdes i skak.
Det håb er kernen i den kristne tro.
Vi er samlet her i dag, på flodbredden her!
For at udføre en af de ældste traditioner i vores tro,
Nemlig dåben.
Folk synder, men de synder kan vaskes bort.
Vi følger Jesus' eksempel i dag,
hvor vi døber Austin, Katie, Abby, Norman og Chris.
De fem gør det her som et tegn på anger
og syndsforladelse.
En dåb peger i den retning vi er på vej hen,
den er en ny begyndelse på livet.
Biblen fortæller os, Adam og Eva kendte ikke til ondskab,
før de spiste den forbudte frugt.
Næsten alle trosretninger fortæller historien om, hvordan ondskab blev til.
Hvad enten vi tror, den stammer fra ulykkelige sjæle,
selveste djævlen,
eller vores egen interne djævel.
Vi stilles alle ansigt til ansigt med ondskaben før eller senere.
Jeg tror, vi har brug for at kende til ondskab,
for på trods af alle de sorger, den udsætter os for,
så presser den os til at gøre godt.
Uden ondskab, hvordan ville vi nogensinde have udviklet
vores unikke menneskelige egenskaber,
evnen til at udtrykke godhed,
barmhjertighed,
tilgivelse?
Oversat af: Lise Lotte Leavitt